Spanien, 1944
Borgerkrigen er slut. Skjult i bjergene...
kæmper bevæbnet mænd stadig mod det nye fascist regime.
Militære enheder udstationeres for at bekæmpe modstandsbevægelsen.
En gang for længe siden...
i underverdens rige, hvor der hverken findes løgne eller smerte...
levede en prinsesse, der drømte om menneskenes verden.
Hun drømte om den blå himmel, den blide brise og solskin.
En skønne dag...
undveg hun sine vogtere, og flygtede.
Da hun nåede udenfor...
blændede den skarpe sol hende, og slettede hendes hukommelse.
Hun glemte hvem hun var, og hvor hun kom fra.
Hendes krop led af kulde, sygdom og smerte. Og hun ville inden længe dø.
Alligevel vidste, hendes far, kongen...
at prinsessens sjæl altid ville vende tilbage...
måske i en anden krop..., et andet sted, i en anden tid.
Han ville vente på hende, lige til sit sidste åndedrag...
indtil verden gik i stå.
Hvorfor har du taget så mange bøger med, Ofelia?
Vi er på vej langt ud på landet.
Eventyr?
Du er da blevet for stor til at fylde dit hoved med den slags sludder.
Bed ham stoppe bilen.
Ofelia, vent.
Din bror er ikke rask.
Er De okay frue?
Ofelia?
Ofelia, kom her.
- Jeg så en Fe. - Se nu dine sko!
Kom så.
Når vi kommer til møllen, hilser du pænt på kommandøren.
Jeg vil have du kalder ham far.
Du aner ikke hvor god han har været imod os.
Det er blot et ord, Ofelia... blot et ord...
De kommer nu, kommandør.
Et kvarter for sent.
Carmen.
Velkommen.
Det er ikke nødvendigt. Jeg kan sagtens gå.
Doktor Ferreiro fortrækker at du ikke overanstrenger dig.
Nej.
Kom nu. Gør det for min skyld.
Mange tak.
Ofelia, kom herud.
Sig goddag til kommandøren.
Ofelia.
Det er den anden hånd, Ofelia.
Mercedes!
- Sørg for bagagen. - Javel, sir.
Det er en labyrint.
Bare en bunke gamle sten som altid har været her.
Selv før møllen.
Lad hellere vær at gå derind. Du kunne fare vild.
Tak.
Har du læst dem alle sammen?
Mercedes!
Kommandøren vil se dig.
Din far vil tale med mig.
Han er ikke min far. Kommandøren er ikke min far.
Min far var skrædder. Han døde under krigen.
Han er ikke min far.
Det har du gjort klart nu. Kom, lad os gå.
Har du set min mor?
- Er hun ikke smuk? - Jo.
Hun er syg, på grund af babyen. Lod du mærke til det?
Fjenden holder sig til skoven, for dér er det svært at følge dem.
De sataner kender området meget bedre end nogen af os.
Vi må afskære alle forsyninger til skoven.
Mad, medicin... Vi gemmer det hele her.
Vi må tvinge dem frem, få dem til at komme til os.
Vi opstiller tre nye kommandoposter.
Her, her og her.
Mercedes.
- Bed Dr. Ferreiro om at komme. - Javel, sir.
Dette vil hjælpe dig til at sove natten over.
Blot to dråber i et glas vand, inden du går i seng.
Kun to dråber.
Godt.
Drik det hele. Godt.
Tøv ikke med at tilkalde mig, hvis der er noget De behøver. Både dag og nat.
Det gælder både Dem og deres "sygeplejerske".
Godnat.
Luk døren og sluk for lyset, min skat.
De må hjælpe os. Tag med op og tilse ham.
Såret er blevet værre. Hans ben er ikke blevet bedre.
Dette er alt jeg kunne skaffe. Jeg beklager.
Kommandør Vidal venter Dem på sit kontor.
Kom her, Ofelia.
For pokker barn, dine fødder. De er iskolde!
Er du bange?
Lidt.
Hvad er det for en lyd?
Det er ikke noget, det er bare vinden.
Natten her er ikke meget forskellig fra den i byen.
I byen høre du biler og sporvogne...
herude er husene gamle. De knager.
Som om de talte sammen.
Jeg har en overraskelse til dig i morgen.
- En overraskelse? - Ja.
- En bog? - Nej, noget meget bedre.
Hvorfor giftede du dig?
Jeg har været alene alt for længe.
Jeg er jo hos dig. Så du er ikke alene.
Du har aldrig været alene.
Når du bliver ældre, vil du forstå, det heller ikke har været nemt for mig.
Nu laver din bror ballade igen! Fortæl ham en af dine historier.
Jeg tror det vil få ham til at falde til ro.
Min bror, min bror...
For mange mange år siden...
i et trist og fjernt land...
lå der et kæmpe bjerg, lavet af rå, sorte klipper.
Ved solnedgang...
på toppen af bjerget, blomstrede en magisk rose hver aften...
som gjorde den der plukkede den, uovervindelig.
Men ingen vovede at nærme sig den...
fordi dens torne var fulde af gift.
Folk snakkede ofte om deres frygt for døden...
og for smerte, men aldrig om løftet om uendeligt liv.
Og hver dag visnede rosen, ude af stand til at afgive sin gave til nogen...
glemt og fortabt på toppen af det kolde, mørke bjerg...
forevigt alene, lige til verdens ende.
Kom ind.
- Hvordan har hun det? - Hun er meget svag.
Lad hende hvile så meget hun behøver. Jeg sover hernede.
- Hvad med min søn? - Undskyld?
Undskyld mig, kommandør.
Min søn, hvordan har han det?
Indtil videre er der ingen grund til bekymring.
Meget vel.
Din kone burde ikke have rejst så langt, i hendes tilstand, sir. kommandør.
- Er det deres mening? - Min professionelle mening, sir.
En søn bør fødes, hvor hans far er. Det var alt, tak.
En lille ting mere, hr. kommandør.
Hvad gør dig så sikker på barnet er en dreng?
Lav ikke numre med mig.
Ved otte tiden registrerede vi bevægelse i nordvest sektoren.
Geværild.
Sergent Bayona gennemsøgte området, og til fange tog en mistænkt.
Den anden, er hans søn, herfra byen.
Hr. kommandør, min far er en ærlig hæderlig mand.
Lad mig om at bedømme det. Tag hatten af i min nærhed.
Vi fandt dette våben på ham. Det har været affyret.
Min far jagtede kaniner, hr. kommandør.
Endnu en gang, hold mund.
"Ingen Gud, intet land, ingen Herre"?
- Hvad siger du til det? - Det er propaganda, hr. kommandør.
Det er ikke propaganda, sir.
Det er blot en gammel årbog, hr. kommandør.
Vi er bare bønder.
Fortsæt.
Jeg gik i skoven, for at jage kaniner, hr. kommandør.
Til mine døtre. De er syge.
Kaniner?
Hr. kommandør, hvis min far siger det, er det sandt.
Lad ham være!
Du dræbte ham! Du dræbte ham!
Morder! Dumme svin!
Måske du kan lære at gennemsøge de idioter ordentligt...
inden du forstyrre mig igen en anden gang.
Javel, hr. kommandør.
Mor. Mor, vågn op!
Mor, der er noget her i værelset.
Hej.
Er du fulgt efter mig hertil?
Er du en Fe?
Se her!
Dette er en Fe.
Vil du have mig til at følge med dig?
Udenfor? Hvorhen?
Hallo?
Ekko.
Hallo?
Det er dig.
Du er vendt tilbage.
Vær ikke bange, jeg ber dig.
Se her, se her.
Mit navn er Ofelia. Hvem er du?
Mig?
Jeg har haft så mange navne...
Gamle navne, som kun vinden og træerne kan udtale.
Jeg er bjerget... skoven... og jorden.
Jeg er...
Jeg er en skovgud.
Deres ydmyge tjener, deres højhed.
- Nej, jeg er... - Du er prinsesse Moanna...
datter af kongen af underverdenen.
Min far var skrædder.
Du er ikke født af mennesker.
Det var månen der fødte dig.
Se på din venstre skulder...
og du vil se et mærke, som bekræfter det.
Din rigtige fader, fik os til at åbne portaler over alt i verden...
så at du kunne vende tilbage.
Dette er...
Dette er en af dem.
Men vi må sikre os at dit inderste væsen er uberørt...
at du ikke er blevet dødelig.
Du må fuldføre tre prøver, inden månen er fuld.
Dette er "Korsvejenes Bog".
Åben den, når du er alene...
og den vil vise dig, din fremtid...
vise dig, hvad der må gøres.
Men den er jo blank?
Mercedes, klargør disse kaniner til aftensmaden, i aften.
De er for unge.
- De kan vel bruges til en gryderet? - Javel, sir.
Denne kaffe var brændt på. Smag på den selv.
Du bør holde øje med den.
Som De ønsker, sir.
Tilbered de her.
- Han kunne ikke lide kaffen. - Han er intet, udover kæphøj.
Alt for kæphøj!
Vi får brug for mere kød, og en høne mere.
- Hvor skal vi få det fra? - Doktorens kone og majorens kone.
De æder sgu som svin.
- Og de holder aldrig kæft. - End ikke under vand.
Jeg er straks tilbage, Mercedes.
Ofelia.
Din far holder middagsselskab i aften.
Se hvad jeg har lavet til dig.
Kan du lide den?
Jeg ville have givet hvad som helst for sådan en kjole, da jeg var på din alder.
Og se lige skoene engang!
- Kan du lide dem? - Ja, de er meget smukke.
Gå du nu ud og tag dit bad.
Ofelia?
Skynd dig lidt. Jeg vil se dig iført kjolen.
Jeg ønsker du skal se smuk ud for kommandøren.
Du vil ligne en prinsesse.
En ?
Sørg for hønsene bliver ordnet ordentligt.
Og glem ikke bønnerne.
- Du ser vidunderlig ud, min pige, smuk. - Sikke en yndig kjole!
Tilbage til arbejdet, ikke spilde mere tid.
Vil du have lidt mælk, min skat?
Pas nu på du ikke bliver beskidt. Det ville være synd, nu du er så køn.
Mercedes. Tror du på Feer?
Nej.
Men da jeg var en lille pige, gjorde jeg.
Dengang troede jeg på en masse ting, jeg ikke længere tror på.
I aftes besøgte en Fe mig.
Virkelig?
Og den var ikke alene, der var mange af dem...
-...der var også en skovgud. - En skovgud?
Han var meget gammel, meget høj og lugtede som jorden.
Min mor advarede mig om at være meget varsom mod skovguder.
Mercedes!
Følg med.
Hr. kommandør, det hele er her.
Mel... salt... olie... medicin... oliven... bacon...
Det her er rigtig god tobak.
Og her er rationerings kortene.
- Du må lige tjekke at det hele er her. - Meget vel, sir.
Mercedes.
- Nøglen. - Javel, sir.
- Er dette den eneste kopi? - Der findes kun den, ja.
Fra nu af, beholder jeg den på mig.
Kommandør!
Måske er det blot ingenting, hr. kommandør.
Det er dem.
"Engang for længe siden, da skovene var unge...
var de hjem for en masse magiske og vidunderlige væsner."
"De beskyttede hinanden...
og sov i skyggen af et enormt figentræ...
som voksede på en bakke, nær møllen."
"Men nu, er træet ved at dø."
"Dets grene er tørre, stammen gammel og forskruet."
"En afskyelig tudse har bosat sig i dets rødder...
og vil ikke lade træet blomstre."
"Du må putte de 3 magiske sten i tudsens mund...
og hente den gyldne nøgle i dens mave."
"Først da, vil figentræet blomstre igen."
De har været her, for mindre end 20 minutter siden.
De er taget af sted i hast.
Et dusin mænd, mindst.
Antibiotikum.
Hold da kæft, de har glemt denne lotteriseddel.
De er her endnu!
De sataner er her endnu...
og de holder øje med os.
Hey!
I har glemt denne her!
Samt Jeres lotteriseddel!
Hvorfor kommer I ikke og henter det?
Hvem ved? Måske er det Jeres heldige dag!
Hejsa. Jeg er prinsesse Moanna...
og jeg er ikke bange for dig.
Skammer du dig ikke over at bo hernede...
og spise alle disse kryb...
og bare blive federe og federe, alt imens træet dør?
Har du tjekket hendes værelse? Og i spisestuen?
Ja, frue.
Har du tjekket haven?
- Og laden? - Ja, frue.
Hvor er den pige?
Det er denne vej.
Lad mig præsentere min kone, Carmen.
- Henrivende. - En fornøjelse at møde Dem.
Fra nu af, ét rationskort pr. familie.
Se på dem engang.
- Ét? - Kun ét.
Jeg er ikke sikker på det er nok, hr. kommandør.
Hvis folk spare lidt, burde det være rigeligt.
Vi kan ikke tillade at nogen sender mad til fjenden i bjergene.
De taber land, og en af dem er såret.
Undskyld mig, hr. kommandør, hvordan kan du være så sikker på det?
Vi fik dem næsten. Vi fandt dette.
Antibiotikum.
Gud har allerede frelst deres sjæle.
Hvad der sker med deres kroppe, er ham ligegyldigt.
Vi vil hjælpe, hvor vi kan, hr. kommandør.
Vi ved De ikke er her af eget valg.
Der tager De fejl.
Jeg har valgt at være her, da jeg ønsker min søn født i et nyt, rent Spanien.
Fordi disse folk, lever i den usande tro...
at vi alle er lige mænd.
Men der er én stor forskel...
krigen er ovre, og vi vandt.
Og hvis det er nødvendigt at dræbe hver og en af disse skadedyr, for at få ro...
så dræber vi dem alle, sådan ligger landet.
Vi er her alle, af eget valg.
For, eget valg!
Sæt kaffen over. Jeg henter mere brænde.
Vi skal nok tage os af det.
Ofelia?
Hvordan mødte du og kommandøren hinanden?
Ofelias far, plejede at lave kommandørens uniformer.
Åh, jeg forstår...
Efter han døde, begyndte jeg at arbejde i butikken.
For lidt over et år siden...
mødte kommandøren og jeg, hinanden igen.
Besynderligt, ikke sandt!
Jeg mener, at finde hinanden igen?
Ih, jo, meget meget besynderligt.
I må undskylde min kone. Hun er ikke vant til verden.
Hun tror disse tåbelige historier er interessante for andre.
Vi forstår, hr. kommandør.
Undskyld mig frue, Ofelia er her.
Undskyld mig.
Har jeg fortalt Dem jeg var bekendt med Deres far, hr. kommandør?
Nej. Det anede jeg ikke.
I Marokko.
Jeg kendte ham kun kort, men han var en stor inspiration. En stor soldat.
Mændene i hans deling sagde, at da General Vidal døde på slagmarken...
smadrede han sit ur imod en sten...
sådan at hans søn ville vide, det præcise tidspunkt for hans død.
Så at han ville vide, hvordan en modig mand dør.
Sludder. Han ejede ikke et ur.
Det du har gjort, piner mig.
Efter du har været i bad, går du i seng, uden aftensmad.
Høre du efter?
Sommetider tror jeg aldrig du vil lære at opføre dig ordentligt.
Du har skuffet mig, Ofelia.
Og også din far.
Mener du kommandøren?
Ham mere end mig.
Jeg har nøglen.
Før mig til labyrinten.
Hallo.
Jeg har skaffet nøglen.
Det er mig, og pigen er dig.
Og babyen?
Når... du har skaffet nøglen.
Det glæder mig.
Hun troede på dig, lige fra starten af.
Hun er meget glad for det lykkedes dig.
Behold nøglen.
Du vil få brug for den meget snart.
Foruden dette... et stykke kridt.
Der venter stadig to prøver...
og månen er næsten fuld.
Vær tålmodig.
Vi vil snart slentre gennem de 7 haver ved Deres slot.
Hvordan ved jeg det du siger, er sandt?
Hvorfor skulle en stakkels lille skovgud som jeg, lyve for dig?
Fortsæt.
Hav Jeres kort klar til inspektion.
Lad os komme i gang. Deres navn?
Fornavn og efternavn.
Narciso Pena Soriano, til Deres tjeneste.
Dette er vores daglige brød i Francos Spanien...
forsvarligt opbevaret i denne mølle! De Røde lyver...
fordi, i et forenet Spanien...
findes der ikke ét hjem, uden ild og brød.
Kom nu, vis mig hvad der sker nu?
Vis mig det.
Ofelia, hjælp mig...!
Kommandør! Kommandør!
Skynd Dem at komme!
...fordi, i et forenet Spanien...
findes der ikke ét hjem, uden ild og brød.
Dette er vores daglige brød i Francos Spanien...
Deres kone behøver uforstyrret hvile.
Og hun behøver at være bedøvet det meste af tiden.
Pigen bør sovet et andet sted.
Jeg bliver her, til fødselen er overstået.
Gør hende rask.
Jeg er ligeglad med hvad det koster, eller hvad De har brug for.
Gør hende rask.
Bare rolig.
Din mor skal nok snart blive rask, bare vent og se.
Det er kompliceret at få en baby.
Så vil jeg aldrig have nogen.
Du hjælper mændene i skoven, ikke?
Har du sagt det til nogen?
Nej, det har jeg ikke.
Jeg vil ikke have der sker dig noget ondt.
I lige måde.
Kender du en vuggevise?
Kun én...
men jeg husker ikke ordrerne.
Det er lige meget. Jeg vil stadig gerne høre den.
Vær ikke bange. Det er bare mig.
- Er du klar? - Ja.
Så lad os komme af sted.
Dette er galskab.
Når den mand finder ud af det her, slår hans os ihjel.
- Har du tænkt på det? - Frygter du ham virkelig så meget Dr.?
Det er ikke frygt...
i hvert fald ikke for mig selv.
Pedro!
Pedro, min bror!
Du fuldførte ikke prøven.
Nej, min mor er syg.
Det er ingen undskyldning.
Hør her... dette er en alrune rod.
En plante, der drømte om at være menneske.
Læg den under din mors seng...
i en skål med frisk mælk.
Hver morgen, skal du give den to dråber blod.
Nu, har vi ikke mere tid at spilde.
Fuld månen vil snart være ovre os.
Tag mine hjælpere, til at guide dig vej.
Der hvor du skal hen, er meget farligt, så pas på.
Det der hviler der...
er ikke menneskeligt.
Du vil se et overdådigt festmåltid...
men spis eller drik intet af det.
Absolut ingenting!
Dit liv afhænger af det.
Jeg har taget noget vin, tobak og ost med.
Et brev til Trigo og Piloto.
Lad os se hvordan det går med benet, Frenchie.
Hvad tror du selv, doktor? Det er af helvedes til.
Lad os se på det.
... Nord Amerikanske...
Engelske og Canadiske tropper...
er blevet landsat på en mindre strand i det nordlige F-f-f-f...
"Frankrig", din idiot.
Mere end 150,000 soldater giver os håb...
under ledelse af General Dwight D. Eisenhower...
Er det meget slemt, doktor?
Hør, Frenchie.
Jeg kan på ingen måde redde det.
Jeg prøver at gøre det så hurtigt som muligt.
Vent et øjeblik, doktor, bare lige et øjeblik.
"Brug kridtet til at tegne en dør, hvor som helst i dit værelse."
"Når døren først er åbnet, skal timeglasset startes."
"Lad Feerne guide dig."
"Drik eller spis intet, under dit ophold...
og vær tilbage inden det sidste sandkorn i glasset falder."
Nej...
Denne her.
Nej! Nej!
Vi vil snart modtage forstærkninger fra Jaca.
15 mænd eller mere. Derefter vil vi angribe Vidal.
Og hvad så?
Dræber I ham, sender De blot en anden, præcis som ham. En anden...
I er på røven, ingen våben, intet sikkert tilflugtssted...
I mangler mad og medicin. Du må tage dig af Mercedes.
Hvis du virkelig elsker hende, ville du tage med hende over grænsen.
Jeg bliver her doktor. Der er intet valg.
Du må tage af sted.
Her er nøglen, men du kan ikke tage derned nu.
Det er præcis hvad han forventer.
Overlad det til mig.
Jeg er en kujon.
Nej. Det er du ikke.
Jo, jeg er.
En kujon... fordi jeg bor i lejeren hos det svin...
tager mig af hans vasketøj, redder hans seng, sørger for hans mad.
Hvad hvis doktoren har ret? At vi ikke kan vinde?
Om ikke andet, gør vi tilværelsen hårdere for det svin.
Kommandør Vidal...
Hendes temperatur er faldet. Jeg ved ikke hvordan, men det er den.
Men hun har stadig feber?
Ja, men det er et godt tegn. Hendes krop reagere.
Hør på mig.
Hvis du skal vælge, så red barnet.
Den dreng vil bære mit, og min fars navn.
Red ham.
Bror...
Lillebror...
Hvis du kan høre mig...
verden herude er ikke så god.
Dog må du snart herud.
Du har gjort mor meget syg.
Jeg vil blot bede dig om én tjeneste, når du kommer...
blot én...
gør hende ikke fortræd.
Glæd dig til du ser hende, hun er meget smuk...
selvom hun nogle gange er meget ked af det, i flere dage.
Men vent til du ser hende smile...
du vil elske hende.
Hvis du gør som jeg ber dig...
vil jeg give dig et løfte...
Jeg vil tage dig med til mit kongerige, og gøre dig til prins.
Det lover jeg, du bliver en prins.
Jeg hev i fløjten, men de ville ikke flytte sig.
Jeg forsøgte at stoppe, men det var for sent.
Fyrbøderen og jeg sprang ud i sidste øjeblik...
men se det rod de har lavet.
Hvad har de stjålet fra godsvognene?
De har ikke åbnet en eneste.
Hvad fanden snakker du om?
Hele denne rodebutik... De har ikke åbnet nogle vogne.
- De har intet taget. - Ingenting? Er du sikker?
Kun Gud ved hvad de ville, udover at spilde vores tid.
De kom ud af ingenting, hr. kommandør.
De har granater! De er løbet op i bjergene.
Hr. kommandør, vi har omringet en lille gruppe, der blev ladt tilbage.
De har søgt skjul i bjergene.
Fortsæt bare, Serrano, vær ikke bange. Dette er den eneste værdige måde at dø.
Serrano!
Lad mig se.
Kan du tale?
Satans!
De er ubrugelige! De kan ikke snakke.
Hr. kommandør! Her er en der stadig er i live!
Skudt i benet.
- Hvad er der sket? - De har fanget en.
De har taget en i live. De føre ham over på lageret.
Mercedes!
Pedro... Pedro...
Mercedes?
- Jeg skal ind på lageret. - Ikke lige nu.
Flyt dig!
Det er rigeligt, kære.
Skal jeg bringe den op?
Her. Der er en halv dose.
Jeg tror ikke jeg behøver den.
Jeg har det bedre, meget bedre.
Jeg forstår det ikke. Men det glæder mig.
Mor...
For helvede hvor er denne cigaret god!
Ægte tobak. Svært at skaffe.
S-s-skrid af helvedes til.
For helvede, Garces. Endelig fanger vi en, og så er det en der stammer.
Det kommer til at tage hele natten.
Så længe han bare taler.
Garces har ret.
Det er bedre for dig, hvis du fortæller os noget.
Og for at sikre mig det sker, har jeg medbragt lidt værktøj.
Blot nogle ting du vil lære at kende, han af vejen.
Til at starte med, vil jeg ikke kunne stole på dig...
men efter at have brugt denne her, vil du være mere troværdig.
Når vi når til disse her...
vil vi have udviklet... Hvordan skal jeg sige det..?
Et tættere bånd, lidt hen efter brødre.
Men det finder du ud af.
Og når vi kommer til denne her...
vil jeg tro hvert et ord du fortæller mig.
Vi kan lave en aftale.
Hvis du kan tælle til tre, uden at s-s-stamme...
kan du frit gå.
Se ikke på ham, se på mig.
Der er ingen her, der er over mig.
- Garces! - Javel, hr. kommandør?
Hvis jeg siger dette røvhul frit kan gå, vil nogen her, så modsætte sig det?
Nej, hr. kommandør. Han kan frit gå.
Der ser du. Tæl til tre.
- Én. - Flot.
To.
En mere og du er fri.
Det var synd.
Din mor har det meget bedre, deres højhed.
Du må være meget lettet?
Ja, mange tak.
Men tingene er ikke gået så godt.
Ikke?
- Der skete et uheld. - Et uheld?
Ja.
- Du brød reglerne! - Det var kun to druer!
Jeg troede ikke nogen ville lægge mærke til det.
- Vi har begået en fejl! - En fejl?
Du fejlede. Du kan aldrig vende tilbage.
- Det var et uheld! - Du kan ikke vende tilbage.
Månen vil være fuld om tre dage.
Din ånd skal forevigt blive blandt menneskerne.
Du vil blive gammel som dem, du vil dø som dem...
og alle minder om dig, vil med tiden forsvinde.
Og vi vil forsvinde, sammen med dem.
Du vil aldrig se os igen!
Goddag doktor. Jeg er ked af at måtte vække dem så tidligt...
men jeg tror vi behøver deres hjælp.
Du godeste, hvad har du gjort ved ham?
Ikke meget.
Men det bliver bedre og bedre.
Jeg kan godt lide at have dig ved hånden, doktor. Det har sine fordele.
Serrano, bliv her.
Jeg talte...
Ikke for meget...
- M-m-men jeg talte. - Det gør mig ondt.
Det gør mig meget ondt.
Dræb mig. Jeg ber dig, slå mig ihjel.
Det var satans.
Det tager smerten.
Det er næsten overstået.
Hold øje med Dr. Ferreiro...
- Jeg bliver her. - Javel, hr. kommandør.
Du bevæger dig ikke længere.
Er du syg?
Hvad laver du dernede?
- Tilkald ham! - Hvem?
Hvem tror du, fjols? Ferreiro!
Hvad helvede er det her?
Nej! Nej, nej!
Lad hende være. Jeg ber dig, lad hende være!
Se på den her! Se hvad hun gemmer under din seng!
Hvad tror du det er?
Ofelia, laver denne her under sengen?
Det er en magisk rod, jeg fik den af skovguden.
Det er alt sammen på grund af det bras du lader hende læse.
Se hvad du har gjort!
Lad os være alene. Jeg snakker med hende, elskede.
Fint. Som du ønsker.
Han sagde du ville få det bedre. Og det gjorde du.
Ofelia, du bliver nødt til at lytte til din far.
Det her må høre op.
Nej. Jeg vil væk herfra!
Jeg ber dig, få mig væk herfra! Bare lad os komme væk!
Så nemt er det ikke.
Du bliver ældre...
og snart vil du indse at livet ikke er som i dine eventyr.
Verden er et grusomt sted.
Det vil du opdage, og det vil pine dig.
- Nej! Nej! - Ofelia!
Magi findes ikke. Hverken for dig, eller nogen anden.
Mor! Hjælp!
Hjælp!
Hvorfor har du gjort dette?
Det var det eneste jeg kunne gøre.
Nej. Du kunne have adlydt mig.
Det kunne jeg, men det gjorde jeg ikke.
Det ville have været det klogeste. Og det ved du godt.
Jeg forstår det ikke. Hvorfor adlød du mig ikke?
At adlyde sådan uden videre, uden at stille spørgsmål ved noget...
er noget kun folk som Dem kan gøre, hr. kommandør.
Kommandør!
Garces! Tilkald feltlægen.
- Bring ham op med det samme! - Javel, hr. kommandør.
Deres kone er død.
Fordi Herrens veje er uransagelige.
Fordi essensen af hans tilgivelse...
ligger i hans ord, og hans mystik.
Fordi at selvom Gud sender os tegn og beskeder...
er det vores opgave at afkode dem.
Fordi når vi åbner vores arme...
tager jorden blot en tom og følelsesløs skal, til sig.
Fjernt herfra i dette øjeblik, flyder sjælen i evig ynde.
For det er i smerten, vi finder meningen med livet.
Foruden den ynde og uskyldighed vi mister når vi fødes.
Fordi Gud, i sin uendelige visdom, lægger løsningerne lige for os.
Og fordi det er kun i hans fysiske udeblivelse...
at stedet han, i vores sjæle optager, bliver bekræftet.
Du kendte Dr. Ferreiro ret godt, ikke sandt, Mercedes?
Vi alle kendte ham, sir. Alle der bor her.
Stammeren fortalte om en spion. Her... i møllen.
Kan du forstille dig det? Lige for næsen af mig.
Mercedes, jeg ber dig.
Hvad tænker du om mig?
Du må tro jeg er et uhyre.
Det er ligegyldigt hvad en som jeg tænker, sir.
Gå hen på lageret og hent mig noget likør, tak.
Javel, sir. Godnat, sir.
Mercedes, glemmer du ikke noget?
Sir?
Nøglen.
Dette er jo den eneste kopi, ikke sandt?
Jo, sir.
Der er en underlig detalje der genere mig.
Måske er det ikke så vigtigt, men...
den dag de brød ind på lageret...
med alle de granater, og sprængstoffer...
blev selve låsen ikke åbnet med vold.
Som jeg sagde, er det sikkert ikke så vigtigt.
Pas nu godt på.
Godnat, sir.
Ofelia, Ofelia!
Ofelia, jeg tager af sted i nat.
- Hvor til? - Det kan jeg ikke sige...
- Tag mig med dig. - Nej, nej. Det kan jeg ikke.
Det kan jeg ikke, mit barn. Men jeg kommer tilbage efter dig, det lover jeg.
Tag mig med dig!
Jeg hørte noget.
Det var ingenting, bare rolig.
Mercedes.
Ofelia.
Hvor lang tid har du vidst det?
Hvor længe har du grinet bag min ryg?
Lille mogsø!
Hold øje med hende!
Og hvis nogen forsøger at trænge herind...
slår du hende ihjel, først.
Tørret kød.
Tobak.
Havde du bedt mig om dette, havde du fået det, Mercedes.
Jeg vil have navnene på De der skrev disse breve.
Og jeg vil have dem på mit skrivebord, i morgen!
Javel, hr. kommandør.
De kan gå, Garces.
Er De sikker, hr. kommandør?
For Guds skyld, hun er blot en kvinde. Hvad skulle hun kunne gøre?
Sådan har du altid tænkt.
Det var derfor jeg kunne slippe af sted med det.
- Jeg var usynlig for dig. - Det må jeg sige...
Du har fundet min svaghed: Stolthed.
Men det er dine svagheder der har interesse for os.
Det er simpelt og lige til..: du vil tale...
og jeg må sikre mig...
at alt du fortæller er sandt.
Vi har et par småting her, udelukkende til det formål.
Intet indviklet.
Det er noget vi lære, i vores job.
For det første...
Jeg er ikke en gammel svag mand! Jeg er ikke en såret krigsfange!
Dit dumme svin! Du vover lige at rør den lille pige!
Du vil ikke være det første svin jeg sprætter op!
Se! Han lod hende gå.
Hvad var det du sagde?
Fang hende! Kom nu! Bring hende til mig!
Bring hende til mig, for helvede!
Sadel op!
Det er bedre for dig, hvis du følger med, uden kamp.
Kommandøren sagde, at hvis du opføre dig pænt...
Vær nu ikke dum, kære.
Hvis nogen skal tage dit liv...
ser jeg hellere det bliver mig.
Jeg har besluttet at give dig én sidste chance.
Lover du at gøre som jeg siger?
Vil du gøre hvad end jeg beder dig om, uden at stille spørgsmål?
Dette er din sidste chance.
Så hør nu godt efter.
Hent din bror...
og bring ham hen til labyrinten, så hurtigt du kan, deres højhed.
Min bror?
Vi behøver ham.
- Men... - Ikke flere spørgsmål.
Døren er låst.
I så fald, så skab din egen dør.
Undskyld mig, hr. kommandør...
De må komme med hurtigt.
- Hvad nu? - Serrano er tilbage. Han er såret.
Såret?
Hvor er Garces?
- Hvor mange var de? - Jeg er ikke sikker, hr. kommandør.
Mindst 15 mand, sir.
Resten af vores mænd overlevede ikke. Vores udkigspost svare ikke.
- Hvor mange folk har vi tilbage? - Tyve, måske mindre, sir.
Vi tager af sted, sammen.
Vær ikke bange.
Der sker dig intet.
Sæt dem til at vogte langs trægrænsen.
Hvis flere vender tilbage, vil jeg vide det omgående.
Bed om forstærkninger over radioen, straks.
Javel, hr. kommandør.
Lad ham være!
Ofelia!
Skynd dem, deres majestæt...
giv ham til mig.
Fuld månen står højt på himlen...
vi kan nu åbne portalen.
Hvorfor har du en kniv i hånden?
Portalen vil kun åbne sig, hvis vi ofre blodet fra en uskyldig.
Blot én dråbe blod. Et lille prik, det er det hele.
Det er den sidste prøve.
Skynd dig.
Du lovede at adlyde mig!
- Giv mig drengen! - Nej!
Min bror bliver hos mig.
Vil du opgive dine hellige rettigheder for denne unge du knapt kender?
Ja, jeg vil.
Vil du give afkald på din trone for ham?
Ham som har kostet dig så meget sorg, og ydmygelse?
Ja, jeg vil.
Som du ønsker, deres højhed.
Nej!
Min søn.
Fortæl min søn...
Fortæl ham hvad tid hans far døde.
- Fortæl ham at jeg... - Nej.
Han ønsker end ikke at kende dit navn.
Rejs dig, min datter.
Kom.
Far.
Du har udgydt dit ejet blod, frem for blodet fra en uskyldig.
Det var den sidste udfordring, og den vigtigste.
Og du gjorde et godt valg, deres højhed.
Kom her op til mig...
og sid ved din faders side.
Han har ventet på dig i evigheder.
Og det siges at prinsessen vendte tilbage til sin fars rige.
At hun regerede der, med retfærdighed og mildt hjerte, i mange hundrede år.
At hun var elsket af sit folk.
Og at hun havde efterladt sig små spor, fra sin tid på jorden...
kun synlige for dem, der ved hvor de skal lede.
Resynck: Xenzai[NEF] Oversat af: CyborgX